Ačkoliv je naše hepatologická literatura dosti bohatá, přesto je nutné přivítat knihu, jejímž autorem je doc. MUDr. Petr Husa, CSc., přednosta Kliniky infekčních chorob Lékařské fakulty Masarykovy univerzity a Fakultní nemocnice v Brně. Monografie »Virové hepatitidy« totiž hepatologickou literaturu nejen rozšíří, ale i obohatí.

Významnost dodává této knize především její tématika. Akutní virové hepatitidy jsou nejen nejčastějšími onemocněními jater v celosvětovém měřítku a jsou příčinou pravděpodobně 2 milionů úmrtí, ale chronické formy onemocnění (chronická hepatitida, jaterní cirhóza a hepatocelulární karcinom) vedou k smrti u dalších několika milionů osob. Virové hepatitidy jsou tedy bezesporu velmi závažným celosvětovým zdravotnickým problémem - naši republiku nevyjímaje.
V roce 1947 byly prvé dva typy akutní hepatitidy označeny prvými písmeny abecedy. A od té doby se tato »hepato-abeceda« rozrostla o další písmena a (prozatím) skončila u písmene G. Ale hepatologové nepředpokládají, že je u konce. A proto také nejsou u konce všechny problémy, které tato onemocnění přinášejí.

Vlastní text je rozdělen do 8 kapitol. První (56 stran) představuje dosud poznané viry infekčních hepatitid (A až G) i jiné hepatotropní viry (TT virus, SEN virus, HSV, VZV, CMV, EBV aj.), druhá kapitola (7 stran) se věnuje terapii akutních hepatitid, třetí, nejrozsáhlejší (106 stran) léčbě jejich chronických forem. Její součástí je velmi pěkný přehled farmak používaných v léčbě chronických virových hepatitid. Poslední kapitoly jsou již kratší a věnují se problematice hepatocelulárního karcinomu (kap. 4), virovým hepatitidám v těhotenství (kap. 5), rizikům přenosu virů ve zvláštních případech (kapitola 6) - zde je uveden např. hezký odstavec o virových hepatitidách a cestování; další kapitoly informují o mezioborové spolupráci a prevenci i profylaxi virových hepatitid (kap. 7 a 8). Do textu je vloženo 40 obrázků (bohužel jen černobílých) a 20 tabulek. Seznam literatury uvádí 253 pramenů a zahrnuje informace s vročením 2003.

Kniha přináší velké množství informací dokumentovaných nejen literárními citacemi, ale i vlastními studiemi. Je psána pěknou češtinou, dobře se čte. Přehlednosti a pedagogické hodnotě by však prospěly formální změny vnitřní strukturace. Některé obrázky (aby byly skutečně informativní) by měly být barevné, ale určitě i černobílým by neměly chybět popisky a (vysvětlující) legenda.

Komu knihu doporučit? Určitě by neměla chybět v knihovně infektologů a hepatologů a uložit by ji tam měli (teprve po přečtení!) gastroenterologové a internisté (a často se k ní vracet).