Ženy a muži v zrcadle Jana Buriana

Loni a předloni natočil známý písničkář, ale též fejetonista, autor cestopisných črt a televizní moderátor Jan Burian (1952) dvě tematicky provázaná alba: Muži jsou křehcí a Dívčí válka. Před několika týdny se rozhodl přesadit jejich textovou část do nových souvislostí - a svoji zpívanou poezii publikoval jako básnickou sbírku. Bonusem knihy s titulem Muži, ženy a jiné básně se stalo čtrnáct textů z autorova staršího alba Zrcadlo (2002).

První část věnoval Burian ženám a dívkám. V básních civilního výrazu, plynoucích jako mírně ironické, skoro modelové příběhy, rozevřel vějíř různých ženských typů: od Magdalény, která »se cítí osamělá«, přes Alici, jež »má dva milence«, ke Štěpánce zapřažené ve věčném kole rodinných stereotypů.

V Burianově galerii se tak čtenář setkává se ženami odevzdanými a skleslými, sevřenými v klepetech tradičních předsudků a společenských nároků, ale také s těmi, kterým se »normální chování« občas vzpříčí v krku a rády svému osudu na moment utečou, i kdyby jenom do vlastního snění. Autor stojí zřejmě po jejich boku - k jejich protějškům, mužům, těm »supermanům«, kteří »umírají náhle / a trochu trapně«, je daleko skeptičtější a nemilosrdnější.

V druhé části knížky se to jen hemží ironickými portréty dobyvatelů vesmíru, svůdníků a podvodníků, soutěživých borců, kteří »popíjejí riskantní nápoje« a »spí s nejsilnějšími motorkami«.

Trpitelé a mesiáši
Burian však skicuje také odvrácenou tvář mužského světa a podává čtenáři příběhy o Láďovi, který »občas nosí podprsenku«, o mužích závislých na svých matkách, o mesiášských typech nebo těch, kteří mají »jemnou a citlivou duši«. Pro své panoptikum i tentokrát volí formu vyprávění ve verších, rytmizovaného a rýmovaného podle chuti, kterým se jen výjimečně mihne výrazný básnický obraz či metafora. Ty se zazrcadlí až v závěrečném oddílu, který je celkově intimnější, fantazijnější a nezávazně hravé nálady.

Těžko říct, jsou-li texty Jana Buriana básněmi, anebo podržely-li si i v tištěné verzi rysy zpívané poezie. Leckdy jim hudební složka přidá, rozvine je a zastře to, co na papíře může zavánět laciností nebo banalitou. Na druhé straně některé kusy vyžadují komorní atmosféru, dostatek místa i času pro své plné vyznění a doznívání. Ale třebas právě tahle nejednoznačnost je sama odpovědí a lákadlem pro čtenáře…